Herregud!
- Bobby bryr sig inte. - Jag bryr mig.
- Slappna av. - Kyss mig i arslet.
Jag ringer dig sen. Okej?
Kryp ner.
- Är du skärrad? - Nej.
Lite.
Det är bara kärlek. Det är inget att vara rädd för.
Vi måste hitta dig en kvinna. Du är nio och har varit oskuld för länge.
Vi hittar en kvinna åt dig i sexan. Nån med lite erfarenhet.
Kom här.
Jag har en överraskning åt dig.
Det är fönstersyra. För klarsynthet.
Chin-chin.
- Hon är min favorit. - Ja, hon är fin.
- Hur mår du? - Okej.
Säg till när du mår mer än okej. Kom, jag ska visa dig en sak.
Det är ett bra ställe att gå till när det blir lite stökigt hemma.
Min gosse...
Det här är ditt arv.
Det finns inget att vara rädd för i denna vackra värld. Jag finns här.
Allt är bra, va?
Det är här vi bor.
- Jag ser vårt hus härifrån. - Kom ner.
- Jag ser skolan också. - Kom.
- Jag ser i morgon härifrån. - Hur ser den ut?
- Fin. - Stor och fin värld.
Allt kan hända.
- Hejsan. - Hej, Isabel.
Lou! Jerry! Hur är det? Vad vill ni ha att dricka?
Åh, den rätte mannen... Om du ändå var 30 år äldre.
- Hej. - Hej, lillkillen.
Jag älskar Jefferson Airplane.
Hej, nattens drottning.
- Bobby, sängdags. - Visst...!
- Bobby, i säng. Nu! - Nej!
- God natt. - Kom nu.
Sluta med det där.
Var inte ett sånt arsle. Sabba fan inte saker.
Carlton, svär inte.
- Hej. - Skit ner dig.
Mamma behöver koppla av i kväll.
Ditt uppdrag är att leka nioåring.
Men jag missar ju allt.
Det finns alltid mer, kompis.
Ett flygande tefat! Det svävar över trädgården. Det ska landa!
Var är det?
- Menar du det där flygplanet? - Jag vet hur ett flygplan ser ut.
Var inte dum, Frank.
Hallå, utomjordingar!
Kom tillbaka!
Jag är redo att åka hem nu!
Hej, min sköna.
Carlton!
- Ring efter ambulans! - Du klarar dig.
Du klarar dig.
- Tjena. - Hej.
Highschool...
- Snygg jacka. - Tack.
- Tjena. - Hej.
Vill du röka en joint?
Jag antar det.
- Ja! - Kom då.
Jag tror inte att det här funkar.
Ha tålamod.
Det funkar definitivt inte. Jag mår som jag brukar.
- Jaha, Bobby... Är du ny i stan? - Nej, jag har bott här hela livet.
Jag har bara varit så att säga...
...osynlig.
Välkommen till den materiella världen.
- Har du bakat det här brödet? - Bröd är min hobby.
Jag kan nästan baka i sömnen.
- Vad gör din pappa? - Han är lärare på Fillmore.
- Jobbar din mamma? - Nej.
- Hon dog. I fjol. - Jag är hemskt ledsen.
Var inte ledsen. Du kände henne inte ens.
Jag menade...
Jag menade det mer allmänt.
- Jag beklagar din sorg. - Det här är jättegott bröd.
- Jag gillar verkligen din jacka. - Min brors.
- Den är skitfräck. - Han dog också.
Vill du låna den?
Här, ta den.
Den passar dig.
Vänta lite.
Här.
Ta den här.
Den passar.
Hej, pappa.
- Pojkar? - Fan!
Kom in, mrs Glover.
Förlåt att jag stör. Vad är det för musik?
Det är Laura Nyro.
Ingen vill att ens mamma ska störa.
Hej då, mamma.
Fimpa den där. Ni kommer att råka illa ut.
Mrs Glover... Du har varit så snäll mot mig.
Jag undrar bara... Vill du ha ett bloss?
Det vill jag inte.
Var inte rädd. Det är bara godhet.
- Jag är Jonathans mamma. - Jag tror inte...
Men du är också...typ...
Våga inte berätta det för din pappa.
- Vad gör jag? - Dra ner röken i lungorna.
Det händer alltid.
Prova igen.
Bra, det är bra.
Håll inne röken nu.
Vad gör det egentligen? Vad ska jag förbereda mig på?
Det kommer att få dig att skratta. Och få dig att känna dig glad.
Och lite larvig.
Mrs Glover... Det här är skitfräckt.
Hon låter så ledsen.
Hon är Gudinnan.
Jag hörde henne sjunga och...
Hon låter bara så vacker...
...och ensam.
Mamma?
Tack, vännen.
Vi är alla...
...vackra och ensamma här.
- Kom, så dansar vi. - Nej.
- Absolut inte. - Jag godtar inte ett nej.
Se vad du får en tant att göra.
- Du dansar bra. - Jag gjorde det förut.
Under den tidiga istiden.
Bobby, om du fryser så finns det ett tjockt täcke i skåpet i hallen.
- God natt, mamma. - God natt.
Stones kommer i mars.
- Vi måste skaffa biljetter. - Vi borde gå alla tre kvällarna.
Pappa?
Pappa, klockan börjar bli mycket.
Stackars liten.
Jaha, det var det.
Jag är typ...
...den siste av min sort nu.
Nej, det är du inte.
Jag önskar att jag hade varit hos honom.
Det är ingen fara.
Åh, mamma, nej...! Livet kan inte vara så här bra.
Din pappa och jag såg den på vår andra eller tredje dejt.
- Äntligen fredag. - Vad vill du göra?
- Nåt enormt. - Det finns inget enormt att göra här.
- Tog du din pappas bil? - Bara för en liten sväng.
Får jag åka med?
Fan! Stick! Stick nu direkt!
- Jon? - Jag måste flytta.
- Du bor ju här. - Allt är helt sjukt!
Vi lät nog saker och ting...
Det är kärlek. Det är bara kärlek.
Vi lät oss ryckas med och jag tycker att vi ska sluta.
Snart har vi gått ut highschool och börjar på college.
Jag vill gå på college i en storstad.
- Tänker du flytta? - Så fort jag kan.
Är du vaken?
- Jag vill bara ha lite vatten. - Jag kunde inte heller sova.
Så jag tänkte att jag lika gärna kunde göra nåt nyttigt.
Jag kanske inte ska bo kvar här.
Jag är inte utan skuld i det här.
Det kan jag inte påstå.
Jag vet bara inte vad jag ska göra.
Jag ska ju vara mamman. Jag är den vuxne här.
Och jag har ingen aning om vad jag ska göra eller säga till er.
Jag borde flytta, antar jag.
Vill du lära dig baka en paj?
Ibland är det bra att bara göra nån enkel nyttig sak.
Jag har inte rullat ut den andra degen.
Det är inte som en bröddeg. Den knådar man tills den får liv.
En pajdeg är raka motsatsen. Den ska behandlas med silkesvantar.
Man ska röra den så lite som möjligt.
Du skulle bli förvånad över hur lätt det är när du har lärt dig knepen.
Lirka med den bara.
Så ja.
Det är bra.
Det är jättebra.
Nu slipper Alice och jag genomlida ännu en Cleveland-vinter.
Det blir bättre i Arizona, Ned.
En ny början. Jag önskar bara att det inte var så långt bort.
Jonathan kan ta flyget från New York när som helst - och jag är ju där.
Bobby, min gosse...
Du kan inte flytta till Arizona med Alice och mig.
Du är 24. Du kan inte bo hos oss för alltid.
Det är dags att ge sig ut i världen lite.
Ingen hemma. Lämna ett meddelande.
Hej, Johnny.
Förlåt. Jag är inte van vid telefonsvarare.
Jag ringde för att berätta eller för att fråga dig...
Ned och Alice flyttar till Arizona och...
...jag är bara här...
Ärligt talat så vet jag inte vad jag ska göra.
Det känns som om jag har...
...bakat i evigheter.
- Bobby? - Hej.
- Du är här! - Jag kan inte fatta det.
- Du är här! Hur var resan? - Det var en resa.
Ditt nya hem. Välkommen till Tarantula Arms.
Jag vet, det är mycket.
Du har bootleg-Dylan!
- Är han här? - Ja.
Välkommen, Bobby!
Bobby, Clare, som du har hört så mycket om.
- Kul att äntligen få träffa dig. - Detsamma.
Tack för att jag får knoppa här ett tag.
Ta dina saker och installera dig.
Jag gillar lite andrum från all utsmyckning.
Vill du gå ut och äta? Vill du packa upp först?
Jag tog mest med skivor.
Vi går ut.
- Ha så kul, killar. - Följ med du också.
Nej. Ni behöver lite tid för er själva, tror jag.
Nej, häng med.
Okej. Jag sätter in mitt andra öga, så drar vi..
- Bobby är förtjusande. - Visst är han? På sitt sätt.
- Varför är alla bra killar bögar? - Bobby är inte bög.
Det är svårt att säga exakt vad Bobby är. Vill du ha en öl?
I morgon ska vi till Central Park. Om en vecka kan du hela stan.
- Du har skaffat en tatuering. - För flera år sen, på NYU.
Jag trodde att jag kunde vara typen som har en tatuering.
Bobby? Det känns som om det finns saker som vi borde prata om.
- Men jag vet inte vad jag ska säga. - Vad då för saker?
Du vet, när vi var barn.
Det vi brukade göra.
Vi var barn.
- Är du ihop med nån i Cleveland? - Nej.
Jag jobbade bara. Och slappade.
Du då? Är du ihop med nån?
Nej.
Ingen speciell.
- Se vad nån hade slängt. - Leonard C.
Ute på gatan bland döda växter. Hur ofta blev vi stenade till den?
Jag har tappat räkningen.
Jag gör lasagne. Vi kan dricka en flaska Chianti-
-och lyssna på "Suzanne" tio gånger.
- Tyvärr, jag har en dejt. - No problemo.
Spara lite åt mig.
Laga det max en gång om året.
Om jag väger 150 kilo kommer jag inte upp för trappan.
Synd att Jonathan missar det.
Jonathan prioriterar annat.
Det var suveränt. Vi var som galna.
- Hade du kul? - Det var helt suveränt.
Du vet hur det känns ibland som om DJ:n känner en?
Det är det jag menar.
Det här är ett av mina sorgealbum efter min skilsmässa.
- Har du varit gift? - Han var en sadistisk knarkare.
Jag var en masochistisk blivande knarkare. Det kändes vettigt då.
- Var träffade du honom? - På Woodstock.
Var du på Woodstock?
- Konserten? - Jag berättar det inte för alla.
- Hur var det? - Lerigt. Jag kände mig som en gris.
Jag drogs till Denny för att han hade en stor tvål vid dammen.
Har du hört Steve Reich? Han är en av mina favoriter. Lyssna.
Jag fångar bara upp sånt som råkar blåsa förbi.
- Hej, snyggingar. - Hej, min vän. Du är hemma tidigt.
Jag hade lite mindre än maximalt kul.
Vi lämnar alltid utelampan tänd för dig.
- Johnny, har du hört Steve Reich? - Ja.
Han är fantastisk! Han är bara...
- Var hittade du honom? - Han hittade mig.
Han är ett välkommet tillskott i hushållet. - Ska du inte söka jobb?
Anställer ett New York-bageri mig?
I New York får man betalt för att göra vad som helst.
- Om jag kan försörja mig på hattar... - Hon försörjer sig inte exakt på det.
- Hon tjänar lite skrammel på det. - Det är inte sant.
Jag ärvde lite pengar efter morfar, men sparar dem tills barnet kommer.
- Ska du ha barn? - Har Jonathan inte berättat det?
- Det har inte kommit på tal. - Jag visste inte att ni två var...
Ett älskande par? Det är vi inte. De flesta föräldrar är inte det.
- Jag vet att det måste låta lite... - Lite frigjort? Lite fantastiskt?
Som om vi kräver vår lycka trots att folk inte brukar göra det?
Barn! Vi kan väl skaffa ett dussin.
Fan, du skrämde mig. Vad gör du?
Jag går upp och går runt i mörkret ibland.
- Tycker du att det är knäppt? - Nej... Jag vet inte.
När det är helt mörkt-
-och du och Clare har somnat och jag är vaken...
Det är som att vara levande och död samtidigt.
Det är typ halvvägs, där de som lever drömmer-
-och de som är döda är...
...där de är.
Och jag är här.
I mörkret och tystnaden.
Vill du ha lite vatten?
Visst.
- Ska du och Clare verkligen ha barn? - Åh, Gud...
Jag vet inte.
Vi har pratat om det. Det är nåt hon gärna vill.
- Jag gillar Clare. - Jag med.
- Hej då, Lacie. - Vi ses.
Vi kan ta det därifrån. Och i torsdagsannonsen kan vi...
- Jag måste sticka. Kan du...? - Ja, jag gör det. Hej då, Jonathan.
Lugn, sa fotografen. Inte ens DeMille såg nåt i felvänd kamera.
- Låt inte mig förstöra poängen. - Det var när jag vände kameran.
Jag måste berätta om när jag såg in i ett kronärtskockshjärta.
- Hej. Heter du Dirk? - Nej, jag heter Jonathan.
Förlåt. Du liknar en jag känner som heter Dirk.
- Jag heter Wes. - Hej, Wes.
- Här är mina vänner Clare och Bobby. - Hej, Wes.
- Jaha, Jonathan, då ses vi väl sen. - Jag trodde vi skulle äta middag.
Okej, vi ses sen.
Vet du vad jag tycker? Får Clare vara helt ärlig mot dig?
- Du behöver en ny frisyr. - Tycker du?
Du är så snygg. Och din hippie- frissa gör ingenting för dig.
- Jag tänker aldrig på det. - Det gör jag.
Du liknar inte dig själv i den där frisyren. Fattar du vad jag menar?
Om du går runt och liknar nån annan kan du få fel jobb och fel vänner.
- Du kan hamna i nån annans liv. - Jag tror att det här är mitt liv.
- Det känns inte som nån annans. - Notan.
Vad tycker du?
- Jag ser så... - Farlig ut? Sexig?
- Avskalad och redo för action? - Det var inte det jag tänkte precis.
Du kommer att få folk att börja vända på huvudet.
Bobby? Vad gillar du med mig?
Va?
Gillar...gillar du mig?
Jag gillar dig, klart att jag gör.
Jag menar, kan du... Har du...
Tänk att du tvingar mig att säga det.
Tycker du att jag är attraktiv?
Det var det jag trodde att du skulle fråga.
Och ja, det tycker jag absolut.
Bra, Det är bra.
Det finns inget enkelt eller snyggt sätt att göra det här på, va?
Clare...
Du pratar för mycket. Och om du inte håller tyst-
-tar jag mitt förnuft till fånga och inser hur dumt det här är.
Jag måste säga en sak. Jag har aldrig...
...du vet, gjort det här förut.
- Va? - Jag har aldrig...du vet.
- Aldrig? - Nej.
- Tycker du att det är skumt? - Nej.
Jag menar, klart jag tycker att det är skumt. Herregud!
Vi kanske ska sluta.
Kanske.
För, vet du...
Jag är kanske inte den mest...skicklige.
Älskling. Tror du att jag är upprörd för-
-att du kanske inte är skicklig? Är det det du tror?
Nej...antar jag.
Okej, gubben...
Mamma ska lära dig ett och annat.
- Är du nervös? - Ja.
Var inte det. Det här är det mest naturliga i världen.
Det är ingen fara.
Hallå! Förlåt att jag missade middagen. Var är alla?
Johnny... Är du okej?
- Är du okej? - Jag antar det.
Du borde gå in till Clare igen.
Jag vill inte lämna dig ensam.
Du borde gå in till Clare igen. Jag menar det.
Bobby...
Bobby, upp och hoppa! Oj! Ni såg mig inte. Jag är bara städerskan.
- Vi stoppade om dig vid två. - Jag gick ut igen.
- Kul? - På sätt och vis.
- Kan det bli nåt? - Det tror jag inte.
Vad gör vi nu? Hoppsan... Vi ses sen, raringar.
Det är helt okej. Det kryllar av konstnärspojkar där ute.
Oroa er inte. Älskar er.
Vad gör du här uppe?
Nån queen i grannhuset kör Mozart på maxvolym. Jag kunde inte slita mig.
Opera?
- Clare älskar dig. - Jag älskar Clare.
Verkar det inte lite märkligt?
Nej, det är perfekt. Precis så här.
Jag börjar känna mig lite överflödig.
Du är absolut nödvändig.
Du...vi dansar.
- Man kan inte dansa till opera. - Man kan dansa till allt.
- Vad gör du? - En kyss bröder emellan.
Inget fel med det.
Jon? Johnny?
Clare! Clare, vakna!
Jonathan, ditt jävla as!
Vi måste hitta honom.
Älskling, han är inte försvunnen. Han stack.
- Det är mitt fel. - Det är inte sant.
Nej, du förstår inte...
Bobby, det här är Jonathans problem. Lita på mig.
- Det är nåt fel på mig. - Det är inget fel på dig.
Du vet inte.
- Alice? - Bobby, är det du?
Har ni hört av Jonathan?
Han är här. Vill du prata med honom?
Är han där? Toppen. Jag får prata med honom.
Han har redan gått och lagt sig. Men jag säger att du ringde.
- Säg att Clare och jag mår bra. - Okej, raring, det ska jag. Hej då.
Trivs du här?
Här kan jag mer eller mindre andas luften-
-och din mamma har lärt sig att göra blå Margaritas.
Vem hade väntat sig att man skulle bo i öknen?
Vem väntar sig att bo nånstans?
Det är för djupt för mig.
- Hur ser det ut? - Den liknar mig lite grann, va?
Vi pratar inte med nån just nu.
God jul! Fira allt ni kan.
Hej, Bobby. Det är Alice. Jag måste berätta nåt för dig.
Se på dig...!
Det här är Clare.
Åh, Clare. Vad roligt att äntligen få träffa dig. Tack för att du kom.
Tack för att jag fick komma.
Alice, jag beklagar.
- Jag är så klumpig. - Jag tar det.
Det gör inget. De kostar 1 dollar och 98 cent på K-Mart.
- Gör mig en tjänst. - Vad som helst.
Håll om mig. Bara håll om mig.
Hårdare.
Var inte varsam med mig.
Krama mig hårdare. Hårdare!
Få det att kännas som om revbenen krossas.
Det kan jag inte. Jag vill inte skada dig.
Jag älskar dig.
- Du är en ängel. - Mamma?
Jag kommer, gubben.
- Är det nån som vill ha ett glas? - Okej, visst.
Förlåt mig. För...allt det här.
Jag visste att jag skulle träffa er båda igen. Jag trodde bara...
...att det skulle bli under andra omständigheter.
Ned, alltså... Han var skithäftig.
Han var typ min pappa också. Du hade älskat honom, Clare.
Bobby, om du så gärna vill ha mina föräldrar-
-testamenterar jag dem till dig.
Nej, ännu bättre. Jag testamenterar hela mitt liv till dig. Var mig.
Jag dubbar dig till Jonathan Glover. I morgon när de kremerar min pappa-
-kan du vara sonen, och jag bäste vännen. Och du kan trösta min mor.
Jonathan, sluta!
Du är bättre på det än jag. Så sätt igång. Var deras son.
Hör på, din lille skit! Han har bara avgudat dig-
-och du övergav honom. Våga inte säga så till honom.
Du vet inte vad du pratar om. Du vet ingenting om att avguda.
Vet du då? Har du nån aning om... hur mycket jag ville ha dig ?
Hur mycket jag älskade dig ? Ditt jävla as.
Och hur dum är jag? Hur patetiskt är det? Jag kär i dig?
Sen kom Bobby och jag blir kär i honom och tror att vi tre kanske...
Fan också! Låt mig vara och gå tillbaka och drick nåt.
Hur kunde du bara sticka utan att säga nåt?!
- Jag kunde inte vara farbror längre. - Clare?
- Kalla mig inte det! - Vad då? Ditt namn?
Vad trodde du att jag skulle göra utan dig, Jonathan? Vad tänkte du?
Jag är med barn, era jävlar!
- Är du säker? - Jag är helt säker.
- Du ville ju det. Eller hur? - Gud hjälpe mig.
Tycker ni...?
Ja.
- Vad tycker ni om Ethan? - Det får inte vara för fint.
- Eller Clare Junior. - En Clare per familj räcker.
Vad ska ungen kalla Bobby och mig?
- Pappa, antar jag. - Pappa 1 och pappa 2?
- Vi måste väl flytta, va? - Vi behöver ett sovrum till.
Vi kan behöva ett helt kvarter.
Nånstans där två av tre inte är aktivt psykotiska?
Vad sägs om Cleveland? Vi flyttar hit.
Det är för svårt att uppfostra barn i stan. Tycker inte ni det?
Men om ungen blir som...Heidi då? Hur mycket godhet vill vi ha?
Lantliv gör en inte god. Intressanta mördare kommer från risiga gårdar.
- Det är så vuxet att titta på hus. - Vi är vuxna. På sätt och vis.
- Vem skulle ungen leka med här ute? - Skogsväsen, som Snövit gjorde.
Han får inte leka med ekorrar. De har personlighetsstörningar.
Huset har en fantastiskt själ. Tycker ni inte det? Älskling?
- Det är dina pengar. - Det är min morfars pengar.
Det är du som blir ägare till det.
Vad tycker du?
Du vill verkligen ha det, va?
Om du vill. Om vi alla vill.
Nej. Du, Bobby Morrow... Snygga, galna kille.
Du vill ha det, jag kan köpa det åt dig.
Det skulle bli till oss.
Hej då, mina skatter!
Jag tänkte vitt här. Som ett shinto- tempel. Med lyktor på sommaren.
- Du är den bögigaste människan nånsin. - Nån måste vara bög här.
- Vad gillar du, Bobby? - Jag ska gå...och fixa fönstret.
Jonathan, blått är din vän. Det är färgen på himmel och vatten.
- Vitt passar till allt. - Det är ett hus, inte kläder.
- Jag gör det. - Nej, sov. Det är min natt.
Bobby gör det. Det är hans natt.
- Vi måste hålla oss till schemat. - Skit samma, jag saknar min dotter.
- Jag antar att ingen sover i natt. - Hej, Rebecca. Hej!
Hej, skönheter och hjältar. Kom, jag vill visa er en sak.
- Den här stan behöver ett kafé. - Stan behöver ett outletcenter.
- Vad är det? Det har möjligheter. - Var? Visa en möjlighet.
Köket är i stort sett okej. Det behöver bara skuras.
- Trägolv. - Är det en termit?
Nej... Ja, kanske.
Jag tror att jag har ett namn.
"The Home Café." Vad tycker ni?
Det är nog bättre för omsättningen än "The Squalor and Desperation café".
Och gudinnan sa: "Ge folket mat och skicka ut dem glada i natten."
Hur mycket lasagne finns det kvar? Spara det till Martha och Gill.
- Ni fick det. - Tack, Jonathan.
Vi är hemma, älskling. Hon är inte glad.
I en hel timme. Jag har ingen aning.
- Hej, gumman. Mår du bara skit? - Jag tror att hon börjar bli sjuk.
Jag måste byta om och åka till restaurangen.
Och jag måste plocka upp lite leksaker.
- Mår du bra? - Jag har aldrig mått bättre.
Jag verkar ha blivit mamman och frun, eller hur?
- Det är inte rättvist. - Nej, det är inte rättvist.
Jag tänkte att du var här.
- Förlåt. - Du har inte gjort nåt.
- Jag vill att alla ska vara glada. - Det vet jag att du vill.
Det kommer inte alltid vara så här. Vi har...precis kommit igång.
Bobby... Vad händer om jag inte klarar det här?
Det ordnar sig. Lita på mig.
Jag tror att jag kanske inte är så annorlunda.
Det är kanske bara mitt hår.
Jag älskar ditt hår.
- Åh, Bobby... - Mamacita.
Du är här!
- Se vad ni har gjort! - Vårt lilla ställe.
Det är jättefint.
Det är ju Ned och jag. Var hittade du det?
Det är jättefint, alltihop.
Jag vill se köket.
Jag älskar det!
Här är det. Yasgurs gård. Den heliga marken i egen hög person.
Svårt att tro att allt hände här. Det liknar bara...
En gyttjepöl och komockor? Jag vet.
- Hoppa i nu! - Nej.
Jag har badat här förut. Våga inte doppa henne i det!
Pojkar - ge dem en pöl att leka i.
- De är söta tillsammans, va? - På sitt eget knasiga vis.
Jag tycker att du är jättemodig.
- Tycker du? - Ja.
När jag var i din ålder gifte man sig och fick barn. Ingenting annat.
Det ville jag också göra. Jag ville ha...
...mer normala saker när jag var yngre. Jag ville ha man och barn.
Du har det nog bättre som det är.
Först tycker man att man har allt man önskat sig och sen...
...sitter man i nåt sovstadsområde nånstans.
Och det är bra. Det är inte inte bra. Det är bara det...
Världen börjar krympa runt om en på nåt sätt.
De flesta kvinnor har ingen aning om vad de ger sig in i.
Ingen vet nog vad de ger sig in i.
Förrän de är mitt uppe i det.
För guds skull!
- Vad är det? - Kan man få vara ifred?
Du har aldrig velat vara ifred förut.
- Mår du bra? - Ja, jag mår bra.
- Vad är det där? - Ingenting.
Det är en sån där fläck, tror jag.
Nej, det är ett blåmärke.
- Kanske. - Absolut.
Kan du göra mig en tjänst? Säg inget till dem.
- Om jag är sjuk... - Du är inte sjuk!
Lova mig bara det då.
Om det bara är ett blåmärke, finns det inget skäl att nämna det.
- Det är ett blåmärke. - Då behöver vi inte prata om det.
- Mamma, är det...? - Din pappas aska.
Jag inväntade rätt ögonblick. Men om du inte får den nu-
-måste jag ta med den till Phoenix igen.
Han hade inte velat spridas i Arizona.
- Vi kanske kan sprida honom här. - Här?
- Det här är väl ditt hem? - Jo.
Det är nog bäst att få det överstökat. Han var en blygsam man.
Han hade inte velat ha en överdådig cermoni.
Det här är inte mera han än ett par av hans gamla skor.
Inte än. Jag är inte... Inte här. Inte nu.
Jag är inte redo.
Då så... När du är redo då.
Vi måste åka.
- Jag älskar dig, gubben. - Och jag älskar dig.
- Vi ses på kaféet. - Hej då!
Har du bajsat ner dig? Har du det?
Du har bajsat ner dig. Jag behöver puder.
Har du bajsat ner dig?
- Du är så sexig så här. - Och du är pervers. Ge mig pudret.
- Vad hände? Du har nåt i ansiktet. - Jag gör det.
- Du klarar vad som helst, va? - Jag? Nej...
Du kan bo i sovstad, i East Village och på landet. Det kvittar dig, va?
Jag tänker inte på det.
Så där ja. Nu är du klar.
Tack, älskling.
Sitt här, prinsessan.
- Du är en märklig och mystisk varelse. - Jag är den minst mystiska här.
Du hade kunnat bo i Sahara. Du hade slagit upp ett tält och köpt en kamel.
Jag menar det. Finns det nåt som du inte hade klarat?
- Jag hade inte kunnat vara ensam. - Nej.
Nej, det hade du inte klarat, va?
Skål för vår lediga dag.
Jag har lite dåligt samvete för att vi har stängt på måndagar.
Oroa dig inte. Snälla du.
Har blåmärket försvunnit?
Nej.
Jag får se.
- Det ser likadant ut. - Jag får se.
- Du ser...det ser likadant ut. - Nej, det börjar blekna.
- Tror du det? - Absolut.
- Vill du dansa? - Va?
Kom.
Jonathan?
Jag var så kär i dig.
Och jag var kär i dig.
Men Bobby är ditt livs stora kärlek.
Det är inte så enkelt.
Det är bara det...
Jag verkar ha hamnat...
- Kom och lägg dig. - Jag kan inte sova.
Vill du att jag ska gå upp?
Nej. Somna om igen.
God natt, tokiga tjej.
Allt kommer att kännas bättre i morgon.
- Vi kommer att sakna dig. - Det är bara några där.
- Du tar med dig mycket grejer. - Hon behöver mycket grejer.
Jag tror att vi är klara.
- Bobby, vill du följa med? - Jag kan inte.
Bobby, vill du följa med oss?
Nej.
- Ring mig. - Jag ska. Jag lovar.
Modigt att hälsa på din mamma ensam.
Hon är inte ensam. Hon har Rebecca med sig.
Lugn bara. Det bästa med Philadelphia är att man kan åka därifrån.
Och vi väntar på dig här när du kommer hem.
Om du har tur och är snäll så har vi en överraskning som väntar på dig.
Älskar er.
Pojkar...
- Uppför er nu. - Alltid.
Jag älskar er.
Sover du?
Jag kan inte sova.
De kommer inte tillbaka.
- Det här är en bra plats, va? - Ja.
Tycker du att vi ska säga några ord?
Vi kom så här långt, pappa. Jag tror att du hade gillat det.
- Jag borde ha skrivit nåt. - Nej, det här är perfekt.
Hur som helst, pappa, här är vi.
Det är vårt ställe och det är ditt också.
Ett.
Två.
Tre.
- Vad är det där? - Fönstersyra. För klarsynthet.
Om nåt händer säg till mina föräldrar att jag kämpade för att vara snäll.
Du är väl inte rädd för kyrkogården? De döda är också bara människor.
Människor som ville ha samma saker som vi vill.
- Vad vill vi ha? - Inte vet jag.
Våra liv. Hela den här stora, vackra, bullriga världen.
Och allt som kan hända.
Allt är bra, lillebror.
Dina föräldrar älskar dig. Jag älskar dig.
Det finns inget att vara rädd för.
Jag har tänkt. Vi borde måla om Rebeccas rum. Rosa.
Det hade hon gillat. Tror du inte?
Hon kommer tillbaka en dag.
Till det här huset, alltså.
Det blir hennes.
- Det blir det väl. - Hon vill säkert inte ha det.
Hon har säkert ingen aning om vad hon ska göra med det.
Men det blir ändå hennes.
Det blir hennes.
Du...
Det här blir en okej plats att sprida min aska på också. Okej?
Visst.
Jag menar... Som du vill.
- Du skapade ett jättebra hem åt oss. - Det var inte...
Det var det du gjorde.
Det var det du gjorde åt mig.
- Visst är det lustigt? - Vad då?
Den stora, vackra, bullriga världen.
Allt som kan hända.
Ja...det är lustigt.
Text: Scandinavian Text Service